Kako je nastala Božićna tiha noć

Da li ste se ikad upitali odakle dolazi pjesma koja svaki Božić ispuni vaša srca. Da li ste se upitali odakle nekom takvo nadahnuće da napiše pjesmu koja će obići cijeli svijet, koja će biti popularnija od svih rock-hitova, pa čak i od jednostavne pjesme koju ste svi jednom pjevali svom prijatelju na rođendanu, pjesmu Happy Birthday. 

Mislim da ćemo vam ispričati priču koja je istinita, a počinje kao bajka. Bila je noć uoči Badnjaka 1818. kada je seoski učitelj i orguljaš Franz Xaver Gruber primijetio da su crkvene orgulje uništene. Orgulje su nijeme bez mijeha. Orguljaš je odmah obavijestio župnika koji je bio zabrinut jer polnoćka ne može bez orgulja. Nitko ni iz daleka nije mogao doći na vrijeme da popravi orgulje, a polnoćka bez orgulja, nezamislivo. 

Župnik i učitelj su popričali u četiri oka, te su se dogovorili da će župnik sastaviti pjesmu koju će učitelj uglazbiti za gitaru. Gitara je imala zamijeniti orgulje na Božićnu noć. 

Večer je. Župnik se zagledao u snijegom pokrivene krovove svoga sela, osluškujući tišinu brda i dolina. I potekle su riječi same od sebe, jednostavne i ljupke: “Tiha noć, sveta noć…”. I izlila se pjesma od tri kitice. Ispjevana za čas, uglazbljena za nekoliko trenutaka. Od tada se ova skladba nezaustavljivo širi po svijetu i u srca svih ljudi unosi mir Isusovih jaslica.    

Ponoć, 24. prosinca 1818., baš kao i večeras ovdje u Mokošici, župnik Mohr  je služio svetu misu. Nakon riječi iz Evanđelja: “…i najedanput postade s anđelom mnoštvo vojske hvaleći Boga.” trebalo je uz gitaru, umjesto s orguljama, početi pjevati sastavljenu pjesmu. Pjevali su župnik i učitelj, a Gruber je lagano trzao žice gitare da se to svjetovno glazbalo ne bi suviše jako čulo.
A sada ide pjesma “TIHA NOĆ” koju pjeva naša Monika uz vašu podršku – uključimo se i zajedno zapjevajmo…

MOKOŠIČKA BOŽIĆNA  NOĆ

Uloge: Čitač, Ana, Robert, Mama, Otac, Prijatelj 1, Prijatelj 2, Kike (animatorica), Dida.
Čitač: Božićna zvona pjevaju. Prenose veliku vijest Kristova rođenja. Prenose glas mira i utjehe. Božji Sin  
                 silazi na tvrde ljudske putove…      (čuje se glas zvona)
Čitač: Jedna se obitelj iz N. Mokošica pripremala na svoj način za Božić. Dok su se otac i majka brinuli za što ljepši bor i darove za svoju veliku djecu, kako je oduvijek bio običaj, njihova djeca na svoj način očekuju božićnu noć. Robert i njegova sestra drugačije misle o sreći. Robert susreće neke mladiće koji ga vabe na svoj put kao prijatelji.

Prijatelj 1: Bog, Robi, kamo si pošao?
Robert: Dosadno mi je kod kuće. Sad pred Božić stalno slušam: Robi, učini ovo, učini 
ono! Dobit ćeš dar pod bor! Nisam ja njihov poslušni pas da slušam za 
nagradu, kao da me dresiraju. Dosta je toga! Idem nekamo da se riješim tog 
terora… Uh, uh, užas!
Prijatelj 1: Hajde sa mnom! Tamo te nitko ne kontrolira. Radiš što hoćeš, u discu. Ako ti 
se pije, pij, što hoćeš, ako ti se pleše, pleši kako hoćeš i s kim hoćeš. Hoćeš 
li curu, imaš kakvu hoćeš. Danas biraš jednu, sutra drugu. Da vidiš, kakve 
promjene! Uživaj!
Prijatelj 2: Daj, pođi s nama. Neće te nitko pojesti. Da vidiš kako je. Ako ti se ne sviđa, 
ne moraš. 
Robert: Imate pravo. Mi mladi moramo ići naprijed i tražiti novo i bolje, pusti stare!
Prijetelj 1: Eto vidiš, kako si ti pametan i napredan. Tako treba! Otrgni se već jednom od 
svoje obitelji. Nije to jedina kuća na svijetu!
Prijatelj 2: Ono uhodano u kući sve smrdi po naftalinu. Moraš tražiti novo!
Robert: Pravo kažete. Moram već danas napraviti oštar rez, da za Badnjak ne bude previše buke 
i protivljenja. Jednom se mora početi živjeti slobodno!
Prijatelj 1: I uživati sam. Što ti tu trebaju starci?
Prijatelj 2: Evo, mi danas idemo u disco. Barem se malo opustim i potrošim višak energije. 
Robert:  Dobro. Večeras idem s vama. Ma što bilo u kući. Gdje se nađemo?
Prijatelj 1: Kod kioska, kod okretišta 1A, može?
Robert: Dogovoreno. Bog, Adio!  ….. (prijatelji P1 i P2 odlaze, dolazi sestra Ana)…
Ana: Robi, zar se ti s takvim družiš? U našoj školi svi znaju da su to loši dečki, od rane 
mladosti. Ne uče, ne rade, ali puše i piju. Mislim da njihovi roditelji mole 
Boga da ih se riješe. Ali neće. Taj nikad neće raditi ni ženiti se. Ovako mu je lakše, dok ga roditelji hrane i oblače. Ničiji savjet ne trebaju, jer oni najbolje znaju. Znaju gdje je najbolji disco u gradu. Tamo se zadužuju, a onda varaju da bi vratili dug. S takvima se družiš?
Robert: Daj već jednom ušuti. Ti uvijek sve znaš kao i mama. Dosta mi je tvojih propovijedi. 
Pusti me!
Ana: Kako te mogu pustiti? Brat si mi i nije mi svejedno kako će ti biti. Brate, želim da 
budeš sretan u životu… Ako si u krizi, zašto ne tražiš pomoć na pravom mjestu? 
Izbjegavaš crkvu i susrete mladih, bježiš od dobrih prijatelja. Više se ne javljaš ni 
don Ivi, niti don Marjanu, ne odlaziš u Centar i oratorij, totalni si ih zaboravio. 
Znam, rijetki su dobri prijatelji, ali ipak ih se nađe. Druži se s dobrima, a ne s 
ološem! 
Robert: Ti si stvarno luda. Zar misliš da ću po tvom receptu naći sreću? Želim naći novi 
put do sreće! Pusti me već jednom! …. (odlazi)….

Ana: O, Bože, više ne vrijedi lijepa riječ.  Moram pojačati svoju molitvu i primiti se 
posta. Velika se djeca odgajaju samo molitvom i postom. Đavao ga je 
zaskočio kao lav. Duše Sveti, pusti svoje svjetlo na mog brata i daj mu 
mudrosti i jakosti da pronađe pravi put! … (dolazi prijateljica križarica)…
Kike: Bog, Ana! Što si tako zabrinuta? Nešto ti se dogodilo?
Ana: Bog, Kike! Da, imamo problema s bratom. Ti si mi prijateljica, nećeš me odati ako ti 
kažem?
Kike: Neću. Razumijem te.
Ana: Moj brat pošao je u loše društvo. To ga društvo neće popraviti, već pokvariti kao 
trule jabuke što pokvare zdrave jabuke kraj sebe. 
Kike:  Moramo mu pomoći. Jesi li razgovarala s njim?
Ana: Jesam. Ne vrijedi. On traži svoj put za sreću.
Kike: A jesi li razgovarala s roditeljima?
Ana: Mami ne vrijedi govoriti, jer ona ne vjeruje da je Robert takav. A tati sam rekla 
prije nekog vremena, da razgovara s njim. Ipak mu je tata uzor. Ali tata po 
običaju nije imao vremena, niti ga je poslije našao. On je uvijek prezaposlen 
radi veće plaće, znaš kakva je situacija, nema nam turizma pa sve propada….
Kike: Onda je najbolje moliti i postiti. 
Ana: Da. Što se ne može lijepom riječju, treba prepustiti Bogu. On jedini tu može pomoći.
Kike: Imam jedan prijedlog: kao što sam na susretu animatora  zajedno molili za mog brata da 
ozdravi, da predložimo zajedničku molitvu za tvog brata? Ne moramo reći 
njegovo ime, ni da je tvoj brat. Možemo reći: za jednoga mladića koji traži pravi put.
Ana: Baš ti hvala. A još ću o tome pričati i sa svojom mamom. 
Kike: Odlično. Oprosti, žuri mi se do jednog bolesnika  da mu uredim kuću za Božić.
Ana: I ja bih išla s tobom, ali moram s mamom ovo riješiti. Bog, Adio!
Kike: Bog, Adio!    …Animatorica odlazi. Dolazi mama idući u kupovinu)…
Ana: Mama, Bog! Baš dobro što si naišla. Žuriš se, vidim?
Mama: Znaš kako je pred Badnjak! Dobila sam slobodan dan. 
Ana: Mama, računaj i na mene, da ne moraš ti sve!
Mama: Hoću. Ti si mi uvijek prava pomoć.
Ana: Mama, smijem li ti nešto važno reći?
Mama: Smiješ, kćeri.
Ana: Mama, s našim se Robertom nešto strašno događa. Počeo se družiti s najgorim društvom.
Mama: Toga sam se najviše bojala i nisam mogla vjerovati.
Ana: Možemo očekivati najgora iznenađenja. Moramo mu pomoći, dok još nije kasno. Znaš 
kako je s drogom danas, užas…svugdje je nude…
Mama: Ma neće on to svojoj mami učiniti, pa ja njemu sve dajem.
Ana: Mama, ne ide ti po toj računici – koliko ja tebi, toliko ti meni! Nego, nagovori tatu da s 
njim razgovara.
Mama: Kćeri moja, vidiš da tata nema vremena. On puno radi, samo da vi bolje živite. 
Nemoj ga u tome ometati. On je jako marljiv čovjek. I dobar vam je. 
Ana: Majko, čovjekova dobrota nije u tome, ako samo tijelu priušti viši standard. A duši? 
Duša mu je još u kamenom dobu. Treba raditi i za dušu. 
Mama: A, ti si uvijek bila drugačija od nas. Uvijek nešto filozofiraš, kao i tvoj dida!
Ana: A, tu smo. I ja ti smetam, kao i naš dragi dida; uskoro neće ni za mene biti mjesta u kući.
Mama: Pa ti opet obnavljaš loše uspomene i to pred Božić…

Ana: Mama, daj me slušaj! Govorim ti to kao najboljem prijatelju… Naš dida je bio vrijedan i 
ugledan čovjek. Napravio je tako lijepu kuću za nas, ne za tuđu djecu. i bilo je 
mjesta za sve, jer je on računao na starost. Zato je mislio i na sebe i na nas. A kad 
je naša baka umrla, zar dida nije moga ostati u kući?
Mama: Nemoj mi o tome govoriti!
Ana: Čekaj, mama. Zar ona soba gdje je živio s bakom, nama nužno treba? On je tebi smetao, 
jer bi se trebalo brinuti za njega. Nagovorila si tatu da ga strpa u najbolji starački 
dom. A mi ćemo ga redovito posjećivati. To je lakše, nego imati starog roditelja u 
kući, na stalnoj brizi. Oprosti, mama, mislim da to nije pošteno. On je skrbio za 
nas u mladosti, a mi smo u njegovoj starosti bili dužni istom mjerom uzvratiti. I mi 
ćemo ostariti i trebati tuđu pomoć. Ako želimo sretnu starost onda to moramo 
posijati u mladim danima. Nije pravedno  od čovjeka koristiti sve njegovo, a njega 
gurnuti od sebe, pa bio to i najbolji starački dom u gradu. 
Mama: (plače): To nisam očekivala od tebe!
Ana: Mama, molim te, razumij me! Imaš i ti djecu? Ona uče od primjera roditelja. Hoćeš li ti 
biti zadovoljna u staračkom domu u jednoj sobici, bila ona najljepše namještena?… A u tvojoj kući, dvorištu i vrtu da uživa netko koji ni prstom nije 
maknuo za njezinu izgradnju? Zar misliš da ovo s bratom nije opomena od Boga, 
kakvu bi starost mogla dočekati?
Mama: A što bi trebala učiniti?
Ana: Prije nego ti odgovorim, mama, moram ti reći od čega je sve to počelo?
Mama: Od čega?
Ana: Najprije smo u kući prestali moliti. Nismo se mogli skupiti zajedno na nekoliko minuta. 
Onda smo letali za boljim standardom, sezona, turizam…. Čim je prestala molitva, 
ne treba ni nedjeljna sveta misa, jer se nedjeljom moramo odmoriti, od napornog 
tjedna. Ne treba ni ispovijed. Kad se čovjek ne ispovijeda, čovjek gubi ljudske vrline i postane živčan. Sve mu smeta, pa i stari roditelji. Njih se treba riješiti da imamo mirniji život… Ali mira nema ni tada, jer smo podivljali bez ljudskih vrlina i Božje pomoći. Ako se tko opre takvom stanju, onda smo svi protiv njega, jer filozofira. A kad dođe kriza, onda: joj što ćemo? Bože daj pomozi!
Mama: Pa to je istina.
Ana: E, sad ću odgovoriti na pitanje: Što učiniti?
Kriza je stigla kao pokora za naše grijehe. Moramo biti strpljivi i činiti pokoru 
svojom patnjom. A ono što smo propustili kao kršćani, to obnoviti: obiteljsku 
molitvu, nedjeljnu svetu misu, vidiš i sama da smo nakon više godina dobili veći 
crkveni prostor i centar u koji još nisi ušla. Kad si se zadnji put ispovidjela? Treba 
propuste ispraviti i moliti da nam se Bog smiluje. 
Mama: Ana, pa ti govoriš kao prorok!
Ana: Govorim kao salezijanska animatorica naše župe. Branila si mi, a tata me pustio.  
   		Onda si i ti popustila. Zar sam tamo loše naučila? I kad je nekome od nas teško, 
cijele zajednica moli za tebe. I izađeš iz krize. Eto i sada mole za našeg Robija. Ja vjerujem da će Bog čuti molitvu zajednice po Isusovom obećanju: «Što molite u moje ime, dat će vam se!»…. Ali i mi moramo moliti u obitelji!
Mama: A kako ćemo nakon dugog vremena početi?
Ana: Ti samo pripremi tatu, a ja ću započeti… Idemo zajedno u grad! … odlaze..

Čitač: Te su večeri otac i majka dugo razgovarali. U noćnoj tišini čuo se prigušeni jecaj. A pokajničke suze, nakon dugog vremena, klizile su niz dva obraza. U srcima je nastala velika promjena. Svanuo je Badnji dan. Užurbano se spremalo za Božićnu noć…
Stigla je Badnja večer. Bili su svi u kući, ali ne i na okupu. Majka i kći kitile su bor, otac im pomagao. Robi je bio u svojoj sobi i gledao u prazno. 
Otac: Robi, dođi, ima pod borom nešto i za tebe!  …(dovuče se Robert)…
Robert: Ne zanima me.
Otac: Što ti je, sine, u zadnje vrijeme?
Robert: Sad me pitaš, kad trebam od tebe uzeti poklon? Nisam ja vaš dresirani pas da me 
podmićujete darovima. Nemate vremena, nikad za mene, samo da za Božić budu 
najskuplji darovi pod borom i da imamo najskuplji bor. Ne trebaju mi darovi, nego 
mi trebate vi, vaše vrijeme za mene, vaša ljubav!
Otac: Pa što ti je?
Robert: Večeras odlazim u disco. Dogovorio sam se sa prijateljima.
Mama: Sine, zar ti to svojoj mami činiš i to na Badnjak?
Robert: Da, činim!
Čitač: Robi odlazi u svečano osvijetljeni stari grad, budući da dolazi neka strana grupa, a u duši teška tama. Na putu je sreo djeda. Djed se iz staračkog doma zaputio na ponoćku. Djedov put iz staračkog doma prema crkvi i Robertov put iz obitelji u disco sudarili su se na jednom križanju… U Robijevoj duši probudile su sve uspomene iz djetinjstva koje su ga vezale za dobrog djeda. Cijelim je njegovim bićem prostrujala sva dobrota i kršćanski život njegovog dide. Poče je drhtati. Oči su mu se napunile suzama. U zagrljaju s djedom, oprostio se od svojih kolega koji su ga čekali. Poveo je djeda svojoj i njegovoj kući. U kući su roditelji i sestra bili zamišljeni. Kad je Robi ušao s djedom, svi su bili iznenađeni.
… (odlazi iz obitelji)….
Robert: Tata, mama, ja sam doveo djeda da s nama zajedno proslavi Božić. On je išao na 
ponoćku, a ja u disco. Promijenio sam svoj plan! Moj je dida vrjedniji od mog 
društva! On je za mene puno učinio kad sam bio mali. 
Ana: I za mene. To mu nikad ne mogu zaboraviti. 
Otac: I za mene je. I za sve nas. Nismo bili pravedni prema njemu! (plače)… 
Mama: Tata, oprostite mi, ja sam najviše kriva. I želim sve ispraviti. 
Ana: Dragi dida, otkako si ti otišao iz naše kuće, napustio nas je Božji blagoslov. 
Otac: Tata, oprosti i vrati se, da nam se vrati u kuću mir i sreća!
Mama: Tata, vaša je soba spremljena. Mi smo večeras htjeli ići po vas u dom, ali nas je Robi 
pretekao. Hvala Bogu!
Ana: Zaista, hvala Bogu. Otkad nisam čula tu riječ u našoj kući?
Hvala Bogu za sva iskušenja! Svi se moramo vratiti Bogu, da nas On vodi kroz 
kušnje života! A našu će kuću pohoditi preko: molitve, nedjeljne svete mise i 
pravog kršćanskog života!
Robert: Kako je lijepo zajedno trpjeti i zajedno slaviti!
Ana: Slavimo Božić čiste duše i složnih srdaca! Poklonim dio svog vremena drugome u 
ljubavi! Želimo vam iskreno; SRETAN  BOŽIĆ!
Svi: S R E T A N   B O Ž I Ć….
 … …..
Djed: Djeco, soba je moja u staračkom domu sunčan. Ali je tamna i prazna bez vas. Nama 
starima potrebna je blizina djece i smijeha unučadi. Blažena je kuća gdje mladi i 
stari složno žive!

SRETAN  BOŽIĆ

1.	Sretan Božić, Vama očevi, da budete u svemu primjer svojoj djeci, a posebno u zalaganju za dobro cijele obitelji i da nađete vremena pomilovati nas i razveseliti.

2.	Sretan Božić, Vama majke, da budete revne u odgajanju nas djece, kako bi jednog dana narasli u dobre ljude, na radost Vama i cijelom rodu hrvatskom!

3.	Sretan Božić, Vama djedovi i bake, da imate razumijevanja s nama koji smo često razigrani i nezahvalni za Vašu ljubav i pažnju.

4.	Sretan Božić, Vama bolesnici, starci i nemoćni, koji i ovaj Božić morate provesti u osami, pritisnuti bolima i nevoljama!

5.	Sretan Božić, Vama mladi, koji ćete uskoro preuzeti kormilo budućnosti!

6.	Sretan Božić, Vama dragi branitelji i čuvari reda, koji sada čuvate ovo božićno svjetlo, a posebno Vama koji i u ovoj svetoj čuvate Lijepu našu!

7.	Sretan Božić, svima Vama koji kroz čitavu godinu s nama zajedno slavite dolazak Gospodnji, Njemu se molite i u Njemu sve ljude ljubite! 

INTERVJU S PASTIRIMA

Osobe: Novinar, Pastiri: Jakov, Ilija, Benjamin i Estera

Novinar: Dobar dan!
Svi: Pomoz Bog!
Novinar: Dopustite, gospodo pastiri…
Estera: Ha, ha, kakva smo ti mi gospoda…?
Novinar: … ovaj, dame i gospodo…
Estera: Tako je bolje…
Novinar: Ja sam, ovaj… ja sam novinar, urednik «Jeruzalemskog lista». Mi smo čuli da su se 
kod vas dogodile čudnovate stvari. Naš je list već o teme pisao… Možda ste i 
čitali…
Benjamin: Baš mi čitamo novine! Imamo pametnijeg posla…
Novinar: Oprostite, čulo se da su se pojavili anđeli, svjetlo, svemirska glazba i slično…
Svi: Da, da…
Novinar: Vi ste to vidjeli, kod toga sudjelovali… Hoćete li ispričati svoje doživljaje za čitatelje 
našeg lista?
Estera: A što će to tebi?
Novinar: Pa eto, mi ćemo to objaviti… ovaj, napisati, tiskati u našem listu… A drugi, koji to 
nisu vidjeli, oni će čitati…
Ilija: A hoće li ti napisati sve kako mi kažemo?
Novinar: Sigurno, od riječi do riječi. Pa mi uvijek pišemo samo istinu…
Ilija: Možda, ali ne vjerujete baš u ovakve stvari. No dobro, ako ćeš napisati kako mi kažemo, 
onda može…
Novinar: (uključi svoj diktafon)
Jakov: Dakle, bilo je to u noći. Mi smo spavali kraj svojih stada, tamo uz one stijene, zamotani 
u svoj krpe…
Estera: Možda ti imaš krpe. Ja imam novu kabanicu, koju mi je nedavno sašila moja  mama…
Benjamin: Što se ti javljaš! Samo smetaš! Ti uopće nisi bila tu kad se sve dogodilo. Djevojčice 
moraju noću spavati kod kuće s mamom… (djeca se gurkaju i blago udaraju).
Jakov: Dakle, kao što rekoh. Mi smo spavali, kad odjednom čujem, netko zove s 
puta…Trgnem se i za sna i vidim svjetlo. «Požar, požar!» - povičem u sav glas..
Novinar: Stvarno? Nešto se zapalilo?
Jakov: Činilo se da svanjiva, sve je bilo crveno. Jaka svjetlost. Vidjelo se kao po danu u tom   
            crvenilu… kao da gori šuma…
Ilija: Sve što si vidio izgledalo je kao da gori…
Jakov: A onda se čula pjesma… divna pjesma…
Novinar: Pjesma? A tko je pjevao?
Jakov: Anđeli, silno mnoštvo anđela…
Novinar: A jeste li vidjeli anđela..
Jakov: Ne, vidjelo se samo svjetlo i čula pjesma…
Novinar: A je li bilo mnogo anđela?
Ilija: Tisuću!
Jakov: Ma kakvi tisuću, više, mnogo više…

Novinar: Oprostite. Velite da ste čuli, a niste vidjeli… da ste još bili pospani… Nije li se to 
vama sve skupa pričinilo? Možda ste sanjali?
Estera: Slušaj ti! Od kojih si ti ono novina? A?
Novinar: Od «Jeruzalemskog lista»…
Estera: Od kupusovog  si ti lista, kad tako govoriš. Pričinilo, a? Vidiš da nas ima ovdje četvero, 
i svi ti isto velimo. A bilo nas je tamo sigurno i četrdeset…
Benjamin: Opet se ti miješaš, a ti uopće nisi bila tamo…
Estera: Neka nisam, ali sam sve čula, kad su drugi pričali…
Jakov: Nas je stvarno tamo bilo mnogo i svi smo vidjeli. Nije se nama ništa pričinilo… Ta 
pjesma, to vam je bilo nešto čudesno. Da ste samo čuli. Kao da pjevaju sa svih strana svijeta. Ja sam se bio skoro i uplašio…
Ilija: Nije ni meni bilo baš svejedno. Sve su me trnci prolazili.
Novinar: Anđeli su dakle pjevali… I što se onda dogodilo?
Jakov: Onda je istupio jedan anđeo i rekao: «Ne bojte se!»
Novinar: Oprostite, samo malo. Znači, pjevalo ih je jako mnogo, a samo je jedan rekao: «Ne 
bojte se!»
Ilija: Ja sam čuo samo jednog… I dok je on govorio, svijetlost kao da se približila i bila nešto 
jača… onako… mislim, bila je bijelija i tako… žarča…
Novinar: A koje je riječi izgovorio? Tko je upamtio riječi?
Benjamin: Ja sam upamtio i znam ponoviti od riječi do riječi, ako hoćete! Rekao je: «Ne bojte 
se! Evo, naviještam vam veselu vijest, veliku radost za sve narode, danas vam se 
rodio Spasitelj.»
Jakov: A onda je još dodao: «Kriste Gospodine, iz grada Davidova.»
Ilija: Točno. A zatim nam je rekao kako ćemo ga naći, kazao nam je znakove. 
Novinar: Znakove, kažete, kakve znakove?
Jakov: Rekao je da ćemo naći dijete, kako povijeno leži u jaslama, i to na slami u jednoj 
štalici…
Novinar: I jeste li našli?
Benjamin: Jasno da jesmo, ne će valjda anđeo lagati!
Ilija: Da, našli smo izvan Betlehema jednu siromašnu obitelj. Josip i Marija zvali su se muž i 
žena… Nisu bili odavde… Došli su na popis u Betlehem. Nisu mogli naći mjesta u gostionici, pa su se morali skloniti u štalu… i tu je Marija rodila Dječaka… Isus se zove, čini mi se…
Jakov: Siromašni ljudi, ništa posebno. Ali uz njih smo se osjećali kao u nebu. Čudesno, kao da 
se oko njih širila neka toplina u onoj hladnoj noći, ali ne kao od vatre… drukčija… 
neka, kako da kažem, duhovna toplina… Tako slično mora biti u nebu…
Estera: A dijete! Kako je to divno dijete. Još nikad nisam vidjela tako lijepo dijete…
Benjamin: Opet se miješaš u ozbiljan razgovor. Ti uopće nisi bila tamo…
Estera: Jesam, baš jesam! Išla sam poslije s mamom. Nosili smo darove. Donijeli smo toploga 
mlijeka i kruha, a jedan smo topli pokrivač donijeli… da dijete ne bude gladno, da mu ne bude hladno.
Novinar: Znači, vi ste kod te obitelji doživjeli nešto izvanredno?
Jakov: Da, tako nešto nisam još nikad vidio, nešto božansko, divno…
Novinar: Kako vi to tumačite?
Benjamin: Moj djed je pričao d u našim svetim knjigama stoji obećanje o Mesiji. Bog će 
poslati Spasitelja, koji će nas osloboditi od tuđinskih  jarama…

Jakov: Da, mi vjerujemo da će Mesija donijeti i oslobođenje siromaha ispod jarma bogatih, d 
će uspostaviti pravdu među ljudima…
Benjamin: to bi bilo divno. Onda bi nas naš gazda morao bolje plaćati zato što mu čuvamo 
ovce. Ne samo kruha i sira, nego i novaca, i kolača, i vina, svašta bi nam morao 
dati.
Estera: To bi bilo divno! Onda bi moja mama meni mogla kupiti i lijepu kapicu i cipelice…
Ilija: Da li će to tako baš biti, to nije sigurno…
Novinar: Znate, ja ću vam nešto reći: Boje je da ne pričate glasno. Jer ako to sazna rimska 
policija, moglo bi biti svašta!
Jakov: To ti onda nemoj ni pisati. Piši samo ono što smo vidjeli…
Ilija: Da, samo što smo vidjeli. A to je tako i bilo. Neka se zna…
Novinar: Sigurno, sutra će sve biti objavljeno u «Jeruzalemskom listu», i sve ćete moći 
čitati…. (odlazi)
Estera: U kupusovom listu… što ćemo m čitati, kad mi sve to znamo i sve smo vidjeli… Dragi 
neka čitaju…
Benjamin: Ništa ti nisi vidjela…
Jakov: Nemojte se svađati djeco… Idemo radije zapjevati pjesmu, koju smo čuli od anđela…
Ilija: Stvarno, kako ono ide…
Benjamin: Gloria….
Svi:  /pjevaju/: Gloria in excelsis Deo… Iznad naših se poljana…

Pozdrav Božiću

Voditelj (instrumental «Tiha noć»): ovo je tiha i sveta noć, noć Božjeg pohoda svijetu, 
             blažena noć ljudskog otkupljenja. Jedna zvijezda je noćas prosula svoj 
             neugasivi sjaj. Božja ljubav uputila se ispuniti čežnje pobožnih pravednika. Naš 
             Bog je odlučio ispuniti svoja obećanja.
Prvi čitač: Isklijat će mladica iz panja Jesejeva, izdanak će izbiti iz njegova korijena. 
Drugi čitač: Betleheme, zemljo Judina, nipošto nisi najmanji: iz tebe će izići vladalac.
Prorok: Evo, Djevica će začeti i roditi Sina. Dat će mu ime Emanuel, što znači S nama 
              Bog. Bit će velik i zvat će se Sin Svevišnjega.
Voditelj: Mariji se navršilo vrijme da porodi Sina svoga prvorođenca. (svjetlo jako 
              obasja jaslice.)
Dječak: Nek u svetoj Božjoj noći pjesama se zaori poj, srca ljudska uzdižite hvalu  
              Djevi Prečistoj.
Djevojčica: Ona će nam rodit sina, utišati srca jek, neka dođe on s visina, kralj da nam 
               bude vijek.
Voditelj: Božić je blagdan Božje vjernosti svojim obećanjima 
Zbor: Djeva sina rodila. (Slavimo Boga, br. 201)
Voditelj: Ovo je doista jedinstveno rođenje u ljudskoj povijesti. Dijete rođeno u božićnoj noći započelo novi povijesni tijek. Dogodilo se to tri tisuće godina od općeg potopa, dvije tisuće godina od Abrahama. Tisuću sedamsto godina od Izraelova izlaska iz Egipta, tisuću godina od slavnog kralja Davida, za vladavine rimskog cara Augusta, kad je stari vijek došao do svoga kraja, rodio se obećani Mesija, Isus, Spasitelj ljudi.
Pjesnik: Sve godine tako: kada dođu božićne noći, 
U moju dušu silaze zrake djetinje sreće;
Snivam kako pred jaslama na Gospinu oltaru
Koljena mala u molitvi kleče.
Dječak: Sve te čeka, dragi kralju mali, ja te čekam ove blage noći. Što ću tebi darovati, Bože, onog časa kad ćeš k meni doći?
Djevojčica: Tragove ću poljubiti snježne, kuda prođeš, dragi kralju mali, uzet ću te i zagrlit snažno da te zgrijem u toj hladnoj štali.
Zbor: Zdravo budi mladi kralju: (Slavimo Boga, br. 200)
Voditelj: Isus se rodio, proroštva se obistinila, Bog je postao čovjekom. Koliko je zemlja doista bila spremna primiti tako veliku milost neba? Naš svijet, čini se, nije bio odveć gostoljubiv. Isus u njemu nije naišao na dobrodošlicu, kao da mu se nitko nije nadao.
Prvi čitač: Betleheme, zar ti doista nisi mogao ponuditi ništa bolje od uboge štalice? Za goste koji plaćaju skupo pronađeš ležaj, a ove časne uzvanike odbio si u pastirska polja…
Prvi čitač: Betleheme, zar ti doista nisi mogao ponuditi ništa bolje od uboge štalice? 
               Za goste koji plaćaju skupo pronađeš ležaj, a ove časne uzvanike odbio si u 
                pastirska polja…
Drugi čitač: Onaj kom služe anđeli i zvijezde, svojima dođe, ali njegovi ga ne primiše. 
Prvi čitač: Ljudi da nisu udomili Boga? Nebo se ne može zemlji načuditi.
Prorok: Svjetlo istinsko, koje prosvjetljuje svakog čovjeka, dođe na svijet; bijaše na svijetu i svijet po njemu posta i svijet ga ne upozna. K svojima dođe i njegovi ga ne primiše. A onima koji ga primiše podade moć da  postanu djeca Božja.
Drugi čitač: Naše su duše betlehemske štalice. Zar ni danas nemamo ponuditi ništa više od tvrde slame duhovne mlakosti i klimavih jasala naše ravnodušnosti?
Prorok: Njihovim će srcima ovladati materijalizam poganstva, gradovi će im plivati u zamamnom blještavilu obilja, ali srca će biti pusta, željna blagoslova. Iz svoje tuge bježat će u tamu, u društvo smrti da skončaju očaj. 

Zbor: Kirie eleison.  (Slavimo Boga, br. 192)
Voditelj: «A onima koji ga primiše, podade moć da postanu djeca Božja.» Ova noć ipak ima čudesnu moć, ona može u svaku štalicu unijeti nebo i svečanu ljepotu Božića, Bog koji spasava. Dosta je biti istinit i čestit.

Redovnik: O kako sam slatko, sam ko prosjak mali, 
U ćeliji svojoj noćas posteć bdio…
Sniježilo je vani… S rajskih dvora pali
Anđeoske čari na grad tih i bio. 
Pun drhtave čežnje s glasom prvih zvona
Uzdigo sam ruke, na tlo hladno kleko
U skrušenju duše, kraj majčinog trona
Uz plam svjetla bijela njih dok tako čeko…
Tad otključam vrata.
Žarka svjetlost bijela
Svu ćeliju ovi… u nebeskom čaru
Uniđoše sami. Moja kuća cijela
Kao Sinaj zasja u ognjenom žaru.
O kako je toplo uz dva mila Gosta
- U studenoj noći sve do jutra bdjeti!…
Ćelija mi noćas mali Betlem posta:
U mog srca spilji – Kralj se rodio sveti!
Voditelj: Svi ljudinoćas imaju razloga za radost. Ova blažena neoć porodila je Začetnika života, Kneza mira, Spasitelja svijeta. Neka se raduje pravednik jer je nadomak pobjedi; nek se veseli i grešnik, jer je zadobio oproštenje. Nek ova noć obraduje djecu jer Bog je postao ljudsko dijete – i svaki čovjek nek ogrije dušu, noćas je Gospodin svima milostiv!
Zbor: O vjernici  - Adeste fideles. (Slavimo Boga, br 191)
Prvi čitač: Otkuda noći ovoj toliko raskoši, sjaja?
Otkuda pjesme sred noćnog mira?
Čemu pobožne melodije,
Čemu žurba malih pastira?
Drugi čitač: Čudo se noćas zbilo kakvog svijet još nije gledao. U štali leži pored Djeve majke, maleno Božansko čedo.
Prvi čitač: Kako je krasno to sveto Dijete, njegovo lice, usta i oči. Kako je veliko čudo u štali zasjelo ove radosne noći. 
Drugi čitač: Srebrno modre zvijezde sišle u niže i jače sjati stale, htjele bi vidjeti lice Božanskom gostu sred štale.

Voditelj: Ovom Djetetu svatko može prići bez straha. Ono je miroljubivost sama. Oko njega nema neprijatelja, ni vojske, nema oružja; tu nitko ne zna za mržnju, jer rođen je onaj što podiže i liječi, tješi i oživljava. 
Prvi molitelj: Mironosni kralju, iščupaj korov zabluda, neznanja i laži iz naših duša.
Drugi molitelj: Posij u srca ljudska sjeme svetosti i istine!
Prvi molitelj: Da žanjemo njive ljubavi, blagosti i pravde.
Drugi molitelj: Ti koga se boje nasilja, mržnja, osveta i jadi.
Prvi molitelj: Zapali plamen bratstva, praštanja i sloge. 
Drugi molitelj: Pogledaj milostivo patnje nesretnika, prognanih, nemoćnih i siromaha.
Prvi molitelj: Umnoži dobre, čiste, mirotvorce, da živimo umiru.
Pjesnik: Noći kao ova rađaju pjesnike i pjesnici pjesme što vjekovi pamte, ali ja i noćas imam jednu želju: da saberem dah iz svih vaših grudi, da tornada šaljem s kraja na kraj svijeta. Otkucaje plahe od svih ljudskih srca skupio bih rado u grom što prolama, da uništim ljudsku opačinu staru i svim zlima zatrem svaki trag zanavijek. I ta svjetla vaših zjena poslije straha, iz skloništa, zbijega, iz ratnih strahota u jednu bih munju rado zapalio, da joj svjetlo združim zvijezdi Betlehema, da se više nitko ne spotiče mrakom, da se više nitko ne ucvili grijehom i da nikom više ne orosi lice neutješna suza pregorkoga plača. 

Dječak: O Isuse, o Spase naš,
Kog prije svake svjetlosti
Božanstvom sebi jednaka
Nebeski otac porodi.

Djevojčica: 
Ti sjajno svjetlo Očevo
Ti nado roda ljudskoga
Čuj molbe što se uzdižu
Iz grudi tvojim slugama. 

Prorok: On će kao čudesni dobrotvor ljudi proći krajolicima zemlje, bit će glasnogovornik neba. Ljudi će ga suditi strogo i smrt mu dosudit među zločincima. No smrt će njegova postati slavna i sveto klijalište novih pokoljenja.
Voditelj: Pozdrav dakle ovoj noći u kojoj je ljudska evolucija doživjela svoj vrhunac – Bog i čovjek pojavili su se u čovjeku prepoznatljivom liku, u Isusu. Ima li veće i dublje radosti kojoj bi se čovjek mogao prepustiti? Božiću, blagdanu radosti, Božiću čovjeku i Bogu, Božiću, našem spasenju, slava, čast! Blagoslovljen koji dolazi u ime Gospodnje Hosana na visinama, a mir i radost u nizinama.
Kor: Radujete se narodi. (Slavimo Boga, br. 195)

SRETAN   BOŽIĆ

1.	 Sretan Božić, Vama očevi, da budete u svemu primjer svojoj djeci, a posebno u zalaganju za dobro cijele obitelji i da nađete vremena pomilovati nas i razveseliti.
2.	 Sretan Božić, Vama majke, da budete revne u odgajanju nas djece, kako bi jednog dana narasli u dobre ljude, na radost Vama i cijelom rodu hrvatskom!
3.	 Sretan Božić, Vama djedovi i bake, da imate razumijevanja s nama koji smo često razigrani i nezahvalni za Vašu ljubav i pažnju.
4.	 Sretan Božić, Vama bolesnici, starci i nemoćni, koji i ovaj Božić morate provesti u osami, pritisnuti bolima i nevoljama!
5.	 Sretan Božić, Vama mladi, koji ćete uskoro preuzeti kormilo budućnosti!
6.	 Sretan Božić, Vama dragi branitelji i čuvari reda, koji sada čuvate ovo božićno svjetlo, a posebno Vama koji i u ovoj svetoj čuvate Lijepu našu!
7.	 Sretan Božić, svima Vama koji kroz čitavu godinu s nama zajedno slavite dolazak Gospodnji, Njemu se molite i u Njemu sve ljude ljubite! 

MOKOŠIČKA BOŽIĆNA  NOĆ

Pjesma: Tiha noć – 3 kitice
P: Božićna zvona pjevaju. Prenose veliku vijest Kristova rođenja. Prenose glas mira i utjehe. Božji Sin silazi na tvrde ljudske putove…
(čuje se glas zvona)
R: Jedna se gradska obitelj pripremala na svoj način za Božić. Dok su se otac i majka brinuli za što ljepši bor i darove za svoju veliku djecu, kako je oduvijek bio običaj, njihova djeca na svoj način očekuju božićnu noć. Robert i njegova sestra drugačije misle o sreći. Robert susreće neke mladiće koji ga vabe na svoj put kao prijatelji.

P1: Bog, Robi, kamo si pošao?
Robert: Dosadno mi je kod kuće. Stalno slušam sad pred Božić: Robi, učini ovo, učini ono! Dobit ćeš dar pod bor! Nisam ja njihov poslušni pas da slušam za nagradu, kao da me dresiraju. Dosta je toga! Idem nekamo da se riješim tog terora… Uh, uh!
P1: Hajde sa mnom! Tamo te nitko ne kontrolira. Radiš što hoćeš, u discu. Ako ti se pije, pij, što hoćeš, ako ti se pleše, pleši kako hoćeš i s kim hoćeš. Hoćeš li curu, imaš kakvu hoćeš. Danas biraš jednu, sutra drugu. Da vidiš, kakve promjene! Uživaj!
P2: De, pođi s nama. Neće te nitko pojesti. Da vidiš kako je. Ako ti se ne sviđa, ne moraš sutra opet tu. 
Robert: Imate pravo. Mi mladi moramo ići naprijed i tražiti novo i bolje!
P1: Eto vidiš, kako si ti pametan i napredan. Tako treba! Otrgni se već jednom od svoje obitelji. Nije to jedina kuća na svijetu!
P2: Ono uhodano u kući sve smrdi po naftalinu. Moraš tražiti novo!
Robert: Pravo kažete. Moram već danas napraviti oštar rez, da za Badnjak ne bude previše buke i protivljenja. Jednom se mora početi živjeti slobodno!
P1: I uživati sam. Što ti tu trebaju starci?
P2: Evo, mi danas idemo u disco. Barem se malo opustim i potrošim višak energije. 
Robert:  Dobro. Večeras idem s vama. Ma što bilo u kući. Gdje se nađemo?
P1: Kod kioska, može?
Robert: Dogovoreno. Bog!  ….. (prijatelji P1 i P2 odlaze, dolazi sestra Ana)…
Ana: Robi, zar se ti s takvim družiš? Na našoj školi svi znaju da su to loši dečki, od rane mladosti. Ne uče, ne rade, ali puše i piju. Mislim da njihovi roditelji mole Boga da ih se riješe. Ali neće. Taj nikad neće raditi ni ženiti se. Ovako mu je lakše, dok ga roditelji hrane i oblače. Ničiji savjet ne trebaju, jer oni najbolje znaju. Znaju gdje je najbolji, tj. disco u gradu. Tamo se zadužuju, a onda varaju da bi vratili dug. S takvima se družiš?
Robert: De već jednom ušuti. Ti uvijek sve znaš kao i mama. Dosta mi je tvojih propovijedi. Pusti me. 
Ana: Kako te mogu pustiti? Brat si mi i nije mi svejedno kako će ti biti. Brate, želim da budeš sretan u životu… Ako si u krizi, zašto ne tražiš pomoć na pravom mjestu? Izbjegavaš crkvu i susrete mladih, bježiš od dobrih prijatelja. Zna, rijetki su dobri prijatelji, ali ipak ih se naše. Druži se s dobrima, a ne s ološem! 
Robert: Ti si stvarno luda. Zar misliš da ću po tvom receptu naći sreću? Želim naći novi put do sreće! Pusti me već jednom! …. (odlazi)….
Ana: O, Bože, više ne vrijedi lijepa riječ.  Moram pojačati svoju molitvu i primiti se posta. Velika se djeca odgajaju samo molitvom i postom. Đavao ga je zaskočio kao lav. Duše Sveti, pusti svoje svjetlo na mog brata i daj mu mudrosti i jakosti da pronađe pravi put!
… (dolazi prijateljica križarica)…
K1: Bog živi, Ana! Što si tako zabrinuta? Nešto ti se dogodilo?
Ana: Bog živi! Da imamo problema s bratom. Ti si mi prijateljica, nećeš me odati ako ti kažem?
K1: Neću. Razumijem te.
Ana: Moj brat pošao je u loše društvo. To ga društvo neće popraviti, već pokvariti kao trule jabuke što zatruju zdravu jabuku kraj sebe. 
K1:  Moramo mu pomoći. Jesi li razgovarala s njim?
Ana: Jesam. Ne vrijedi. On traži svoj put za sreću.
K1: A jesi li razgovarala s roditeljima?
Ana: Mami ne vrijedi govoriti, jer ona ne vjeruje da je Robert takav. A tati sam rekla prije nekog vremena, da razgovara s njim. Ipak mu je tata uzor. Ali tata po običaju nije imao vremena, niti ga je poslije našao. On je uvijek prezaposlen radi veće plaće, znaš kakva je situacija.
K1: Onda je najbolje moliti i postiti. 
Ana: Da. Što se ne može lijepom riječju, treba prepustiti Bogu. On jedini tu može pomoći.
K1: Imam jedan prijedlog: kao što sam na križarskom sastanku zajedno molili za mog brata da ozdravi, da predložimo zajedničku molitvu za tvog brata? Ne moramo reći njegovo ime, ni da je tvoj brat. Možemo reći: za jednoga mladića koji traži pravi put.
Ana: Baš ti hvala. A još ću o tome pričati i sa svojom mamom. 
K1: Odlično. Oprosti, žuri mi se do jednog bolesnika da jednog bolesnika da mu uredim kuću za Božić.
Ana: I ja bih išla s tobom, ali moram s mamom ovo riješiti. Bog živi!
K1: Bog živi!    …Križarica odlazi. Dolazi mama idući u kupovinu)…
Ana: Majko, Bog! Baš dobro što si naišla. Žuriš se, vidim?
Mama: Znaš kako je pred Badnjak! Dobila sam slobodan dan. 
Ana: Mama, računaj i na mene, da ne moraš ti sve!
Mama: Hoću. Ti si mi uvijek prava pomoć.
Ana: Mama, smijem li ti nešto važno reći?
Mama: Smiješ, kćeri.
Ana: Mama, s našim se Robertom nešto strašno događa. Počeo se družiti s najgorim društvom.
Mama: Toga sam se najviše bojala i nisam mogla vjerovati.
Ana: Možemo očekivati najgora iznenađenja. Moramo mu pomoći, dok još nije kasno. 
Mama: Ma neće on to svojoj mami učiniti, pa ja njemu sve dajem.
Ana: Mama, ne ide ti po toj računici – koliko ja tebi, toliko ti meni! Nego, nagovori tatu da s njim razgovara.
Mama: Kćeri moja, vidiš da tata nema vremena. On puno radi, samo da vi bolje živite. Nemoj ga u tome ometati. On je jako marljiv čovjek. I dobar vam je. 
Ana: Majko, čovjekova dobrota nije u tome, ako samo tijelu priušti viši standard. A duši? Duša mu je još u kamenom dobu. Treba raditi i za dušu. 
Mama: A, ti si uvijek bila drugačija od nas. Uvijek nešto filozofiraš, kao i tvoj dida!
Ana: A, tu smo. I ja ti smeta, kao i naš dragi dida; uskoro neće ni za mene biti mjesta u kući.
Mama: Pa ti opet obnavljaš loše uspomene i to pred Božić…
Ana: Mama, daj me slušaj! Govorim ti to kao najboljem prijatelju… Naš dida je bio vrijedan i ugledan čovjek. Napravio je tako lijepu kuću za nas, ne za tuđu djecu. I bilo je mjesta za sve, jer je on računao na starost. Zato je mislio i na sebe i na nas. A kad je naša baka umrla, zar dida nije moga ostati u kući?
Mama: Nemoj mi o tome govoriti!
Ana: Čekaj, mama. Zar ona soba gdje je živio s bakom, nama nužno treba? On je bebi smetao, jer bi se trebalo brinuti za njega. Nagovorila si tatu da ga strpa u najbolji starački dom. A mi ćemo ga redovito posjećivati. To je lakše, nego imati starog roditelja u kući, na stalnoj brizi. Oprosti, mama, mislim da to nije pošteno. On je skrbio za nas u mladosti, a mi smo u njegovoj starosti bili dužni istom mjerom uzvratiti. I mi ćemo ostariti i trebati tuđu pomoć. Ako želimo sretnu starost onda to moramo posijati u mladim danima. Nije pravedno  od čovjeka koristiti sve njegovo, a njega gurnuti od sebe, pa bio to i najbolji starački dom u gradu. 
Mama: (plače): To nisam očekivala od tebe!
Ana: Mama, molim te, razumij me! Imaš i ti djecu. Ona uče od primjera roditelja. Hoćeš li ti biti zadovoljna u staračkom domu u jednoj sobici, pa bila kako lijepa namještena?… A u tvojoj kući, dvorištu i vrtu da uživa netko koji ni prstom nije maknuo za njezinu izgradnju? Zar misliš da ovo s bratom nije opomena od Boga, kakvu bi starost mogla dočekati?
Mama: A što bi trebala učiniti?
Ana: Prije nego ti odgovorim, mama, moram ti reći od čega je sve to počelo?
Mama: Od čega?
Ana: Najprije smo u kući prestali moliti. Nismo se mogli skupiti zajedno na nekoliko minuta. Onda smo letali za boljim standardom. Čim je prestala molitva, ne treba ni nedjeljna sveta misa, jer se nedjeljom moramo odmoriti, od napornog tjedna. Ne treba ni ispovijed. Kad se čovjek ne ispovijeda, ne treba divljake u svojoj duši i one se sve više šire i granaju. Čovjek gubi ljudske vrline i postane živčan. Sve mu smeta, pa i stari roditelji. Njih se treba riješiti da imamo mirniji život… Ali mira nema ni tada, jer smo podivljali bez ljudskih vrlina i Božje pomoći. Ako se tko opre takvom stanju, onda smo svi protiv njega, jer filozofira. A kad dođe kriza, onda: joj što ćemo?
Mama: Pa to je istina.
Ana: E, sad ću odgovoriti na pitanje: Što učiniti?
Kriza je stigla kao pokora za naše grijehe. Moramo biti strpljivi i činiti pokoru svojom patnjom. A ono što smo propustili kao kršćani, to obnoviti: obiteljsku molitvu, nedjeljnu svetu misu i ispovijed. A propuste ispraviti i moliti da nam se Bog smiluje. 
Mama: Ana, pa ti govoriš kao prorok!
Ana: Govorim kao član križara naše župe. Branila si mi, a tata me pustio. Onda si i ti popustila. Zar sam tamo loše naučila? I kad je nekome od nas teško, cijele zajednica moli za tebe. I izađeš iz krize. Eto i sada mole za našeg Robija. Ja vjerujem da će Bog čuti molitvu zajednice po Isusovom obećanju: «Što molite u moje ime, dat će vam se!»…. Ali i mi moramo moliti u obitelji!
Mama: A kako ćemo nakon dugog vremena početi?
Ana: Ti samo pripremi tatu, a ja ću započeti… Idemo zajedno u grad! … odlaze..
P: Te su večeri otac i majka dugo razgovarali. U noćnoj tišini čuo se prigušeni jecaj. A pokajničke suze, nakon dugog vremena, klizile su niz dva obraza. U srcima j a nastala velika promjena. Svanuo je Badnji dan. Užurbano se spremalo za Božićnu noć…
Stigla je Badnja večer. Bili su svi u kući, ali ne i na okupu. Majka i kći kitile su bor, otac ima pomagao. Robi je bio u svojoj sobi i gledao u prazno. 
Otac: Robi, dođi, ima pod borom nešto i za tebe!  …(dovuče se Robert)…
Robert: Ne zanima me.
Otac: Što ti je, sine, u zdanje vrijeme?
Robert: Sad me pitaš, kad trebam od tebe uzeti poklon? Nisam ja vaš dresirani pas da me podmićujete darovima. Nemate vremena, nikad za mene, samo da za Božić budu najskuplji darovi pod borom i da imamo najskuplji bor. Ne trebaju mi darovi, nego mi trebate vi, vaše vrijeme za mene, vaša ljubav!
Otac: Pa što ti je?
Robert: Večeras odlazim u disco. Dogovorio sam se sa prijateljima.
Mama: Sine, zar ti to svojoj mami činiš i to na Badnjak?
Robert: Da, činim!
P: Robi odlazi u svečano osvijetljeni grad, a u diši teška tama. Na putu je sreo djeda. Djed se iz staračkog doma zaputio na ponoćku. Djedov put iz staračkog doma prema crkvi i Robertov put iz obitelji u disco sudarili su se na jednom križanju… U Robijevoj duši probudile su sve uspomene iz djetinjstva koje su ga vezale za dobrog djeda. Cijelim je njegovim bićem prostrujala sva dobrota i kršćanski život njegovog dide. Poče je drhtati. Oči su mu se napunile suzama. U zagrljaju s djedom, oprostio se od svojih kolega koji su ga čekali. Poveo je djeda svojoj i njegovoj kući. U kući su roditelji i sestra bili zamišljeni. Kad je Robi ušao s djedom, svi su bili iznenađeni.
… (odlazi iz obitelji)….
Robert: Tata, mama, ja sam doveo djeda sa s nama zajedno proslavi Božić. On je išao na ponoćku, a ja u disco. Promijnio sam svoj plan! Moj ej dida vrjedniji od mog društva! On je za mene puno učinio kad sam bio mali. 
Ana: I za mene. To mu nikad ne mogu zaboraviti. 
Otac: I za mene je. I za sve nas. Nismo bili pravedni prema njemu! (plače)… 
Mama: Tata, oprostite mi, ja sam najviše kriva. I želim sve ispraviti. 
Ana: Dragi dida, otkako si ti otišao iz naše kuće, napustio nas je Božji blagoslov. 
Otac: Tata, oprosti i vrati se, da nam se vrati u kuću mir i sreća!
Mama: Tata, vaša je soba spremljena. Mi smo večeras htjeli ići po vas u dom, ali nas je Robi pretekao. Hvala Bogu!
Ana: Zaista, hvala Bogu. Otkad nisam čula tu riječ u našoj kući?
Hvala Bogu za sva iskušenja! Svi se moramo vratiti Bogu, da nas On vodi kroz kušnje života! A našu će kuću pohoditi preko: molitve, nedjeljne svete mise i pravog kršćanskog života!
Robert: Kako je lijepo zajedno trpjeti i zajedno slaviti!
Ana: Slavimo Božić čiste duše i složnih srdaca! Poklonim dio svog vremena drugome u ljubavi! Želimo vam iskreno; SRETA BOŽIĆ!
Svi: S R E T A N   B O Ž I Ć….
 … …..
Djed: Djeco, soba je moja u staračkom domu sunčan. Ali je tamna i prazna bez vas. Nama starima potrebna je blizina djece i smijeha unučadi. Blažena je kuća gdje mladi i stari složno žive!

SVJETLO  NADE

(četiri djevojke/mladića drže upaljene  svijeće, dvoje odraslih govor tekst)

(Prva djevojka/mladić istupi s upaljenom svijećom.)
Prva osoba: «Ovo svjetlo je znak povjerenja. Gori jer je lijepo što mladi, 
roditelji i svi koji odgajaju mlade vjeruju jedni drugima.»
Druga osoba: «Nije istina! Znam jednu djevojku koja stalno laže. Gdje je tu 
povjerenje? Ugasi tu svijeću!» (djevojka ugasi svijeću)

(Istupi druga djevojka/mladić s upaljenom svijećom.)
Prva osoba:  «Ovo se svjetlo zove radost. Ono gori jer se često smijemo, 
igramo pjevamo…»
Druga osoba: «Ništa, to svjetlo ne smije gorjeti. Zar ne čitate novine? Ne 
gledate TV?… Glad, ratovi, terorizam, katastrofe… Ugasite to 
svjetlo!» (Djevojka ugasi svijeću.)

(Istupa treća djevojka/mladić s upaljenom svijećom.)
Prva osoba: «Ovo je svjetlo mir. Ono gori jer je lijepo kad se svi ljudi vole.»
Druga osoba: «A gdje je taj mir? Reci, gdje je mir? Ja vidim samo svađe i rat. 
Ugasi svjetlo! Ugasi ga!» (Djevojka ugasi svijeću.)

(Istupa četvrta djevojka/mladić s upaljenom svijećom.)
Prva osoba: «Ovo svjetlo je posljednje. Ono označava nadu. To svjetlo se ne smije 
ugasiti. Mi se nadamo u promjenu na bolje – da će mladi biti umiljati, 
da ćemo se svi moći radovati i smijati. Mi se nadamo da će jednom 
svaki svakom pružiti ruku mira.»
Druga osoba: «Sve je to naivno. Što znači to slabo svjetlo prema tisuću tenkova, 
prema tolikim raketama. Što znači to svjetlo prema tolikima koji 
svijet vode u zlo?»
Prva osoba: «Ipak, to se svjetlo ne smije ugasiti.»
Druga osoba: «Ali, ono je slabašno. Ugasi ga!»
Prva osoba: «Ne, to se svjetlo ne smije ugasiti!»
Druga osoba: «Mora!»
Prva osoba: «Ne! Nipošto i nikada! (Mala stanka).
Tko će onda  spasiti to svjetlo?!
(Tom se svijećom upale svijeće na adventskom vijencu ili na oltaru.)

SVJETLO  NADE

(četiri djevojčica drži upaljenu  svijeću, dvoje odraslih govor tekst)

(Prva djevojčica istupi s upaljenom svijećom.)
Prva osoba: «Ovo svjetlo je znak povjerenja. Gori jer je lijepo što djeca, 
roditelji i svi koji djecu odgajaju vjeruju jedni drugima.»
Druga osoba: «Nije istina! Znam jednu dijete koje stalno laže. Gdje je tu 
povjerenje? Ugasi tu svijeću!» (djevojčica ugasi svijeću)

(Istupi druga djevojčica s upaljenom svijećom.)
Prva osoba:  «Ovo se svjetlo zove radost. Ono gori jer se često smijemo, 
Igramo, pjevamo…»
Druga osoba: «Ništa, to svjetlo ne smije gorjeti. Zar ne čitate novine? Ne 
gledate TV?… Glad, ratovi, terorizam, katastrofe… Ugasite to 
svjetlo!» (Djevojčica svijeću.)

(Istupa treća djevojčica s upaljenom svijećom.)
Prva osoba: «Ovo je svjetlo mir. Ono gori jer je lijepo kad se svi ljudi vole.»
Druga osoba: «A gdje je taj mir? Reci, gdje je mir? Ja vidim samo svađe i rat. 
Ugasi svjetlo! Ugasi ga!» (Djevojčica ugasi svijeću.)

(Istupa četvrta djevojčica s upaljenom svijećom.)
Prva osoba: «Ovo svjetlo je posljednje. Ono označava nadu. To svjetlo se ne smije 
ugasiti. Mi se nadamo u promjenu na bolje – da će djeca biti umiljata, 
da ćemo se svi moći radovati i smijati. Mi se nadamo da će jednom 
svaki svakom pružiti ruku mira.»
Druga osoba: «Sve je to naivno. Što znači to slabo svjetlo prema tisuću tenkova, 
prema tolikim raketama. Što znači to svjetlo prema tolikima koji 
svijet  vode u zlo?»
Prva osoba: «Ipak, to se svjetlo ne smije ugasiti.»
Druga osoba: «Ali, ono je slabašno. Ugasi ga!»
Prva osoba: «Ne, to se svjetlo ne smije ugasiti!»
Druga osoba: «Mora!»
Prva osoba: «Ne! Nipošto i nikada! (Mala stanka).
Tko će spasiti to svjetlo?!
(Tom se svijećom upale svijeće na adventskom vijencu ili na oltaru.)

DAROVI SU ZNAKOVI LJUBAVI
(Bilo kakav dar)

Dar je znak ljubavi. Pričajte čime se sve ljudi međusobno darivaju… U kojim se prigodama?…
I naš nas nebeski Otac daruje. Njegov najveći dar je njegov Sin Isus. Isus nam daruje radost, život, ljubav, mir, opraštanje… On nam se daruje na svakoj misi – u svojoj riječi, u euharistiji. Obradovani tim darom kršćani se međusobno darivaju također ljubavlju, mirom, praštanjem.. Je li uvijek tako?…
Čujemo što Isus veli o darivanju: «Kad ti daješ dar (milostinju), neka ti ne zna ljevica što čini desnica… Otac tvoj koji vidi u tajnosti uzvratit će ti»
Ljudi vole darivati skupocjene darove. Ali, najčešće ne darivaju ništa iz svoga srca: Dar nije vrijedan zato što je skupocjen već zato što  izražava nečiju ljubav, prijateljstvo, privrženost…
Ima skromnih darova ali veoma vrijednih jer su od srca. O našem darivanju Isus govori i ovoj prispodobi: «Kad pogleda, vidje kako bogataši ubacuju svoje darove u hramsku riznicu. Vidje i neku siromašnu udovicu kako ubaci dvije lepte, te reče: «Uistinu, kažem vam, ova je siromašna udovica bacila više od sviju, jer su svi ovi od svoga suviška dali za dar određen Bogu, a ona od svoje neimaštine: ubacila je sve što je imala za uzdražavanja».
Pravi dar pobuđuje uzdarje. Bog nam je darovao svoga Sina, roditelje, prijatelje, prirodu, svijet, sve! Cijeli je svije Božji dar ljudima! A dar se cijeni i uzvraća. Jedna naša crkvena pjesma pjeva: «Bogu ljubavlju ljubavlju vratimo, srca mu svog ne kratimo».

NA KRAJU PUTA

Na kraju puta nema više puta – nego cilj.
Na kraju noći nema više noći – nego zora.
Na kraju smrti nema više smrti – nego života.
Na kraju očaja nema više očaja – nego nada.
Na kraju čovječanstva nema više čovječanstva – nego Bogo-čovjek.
Na kraju došašća nema više došašća – nego Božić 

BETLEHEMSKA ŠTALICA

Koji su likovi u štalici i oko nje?… Čujte što oni izražavaju!
Isus je vječna Božja ljubav. Dolazi nam pokazati Očevu dobrotu. On nas posinjuje Bogu.
Marija je već kao mlada djevojka rekla «da» Božjem planu. Bila je čudesno oruđe u rukama Božjim. 
Josip se sav otvorio djelu Božjem. On zna da je Bog začetnik svega. Josip štiti Mariju i dijete Isusa
Pastiri su pripadali tadašnjem najsiromašnijem sloju ljudi. Do njih nitko nije došao. Ipak, prvi su došli k Isusu. To znači da se Bog pouzdaje u skromne, jednostavne i prezrene ljude. 
Mudraci: Isus je došao i nežidovima – poganima –objaviti Očev naum. U domu njegova Oca ima mjesta za sve koji ga traže otvorena i vjerna srca. 
Vol i magarac ne spominju se u Evanđelju. Tek u 4. stoljeću pobožni ih kršćani stavljaju uz Isusa i ostale likove. Vol i magarac znače da i životinje i sve što je stvoreno, a ne samo ljudi, imaju udjela u spasenju Božjem. Tako veli prorok Izaija: «Vol poznaje svog vlasnika a magarac jasle gospodareve – Izrael ne poznaje, narod moj ne razumije» (iz 1,3).
Sada već znate tko ovdje nedostaje. Farizeji, pismoznanci… Oni su bili presigurni u svoje shvaćanje i tumačenje Boga. Nisu našli put prema betlehemskoj štalici, ali ni put što vodi Isusu. 
Neka nam to bude pouka da znamo doći Isusu!

DRVO ŽIVOTA
(Okićen bor)

Sve religije i kulture svijeta veoma cijene drvo. On je znak života, obitavalište božanstva. I u Svetom Pismu drvo ima počasno mjesto: drvo života u raju zemaljsko, panj Jesejev, Zakej se popeo na drvo, smokva sahne jer ne donosi rod, po smokvi će se prepoznati Dan Gospodnji… i konačno  - drvo križa.
Božićni bor nema tako dugu i bogatu povijest. Prvi se put spominje u 17. st. Djeca su uoči Triju Kraljeva pred kućom kitila borove. Crkve se borovima kite od 1850. godine, a i danas su borovi crkveni nakit.
Božićno drvo predstavlja drvo života u zemaljskom raju. Kitimo ga plodovima života. Blještavilo nakita označuje našu čežnju za svjetlom. Krist je naše svjetlo!
Isus je pobijedio Zloga duha baš na drvu križa. Na drvu s kojeg je došlo zlo i smrt po Kristu cvatu mir i vječni život. 

PRVI I DRUGI ISUSOV DOLAZAK  (Jaslice)
Opažate li razliku između lijepo okićena bora i ove skromne štalice?… Borove smo uresili najljepšim što imamo – nakit to govori – zlatom, srebrom i kuglicama…
Isu je u skromnoj štalici. Na slami. Želi nam reći: «Došao sam siromašnima i otpisanima.» Zato su ga prvi našli pastiri. Pastira nema ni u ljudskom ni u Božjem planu – mislili su u ono vrijeme u Jeruzalemu. Ali, Isus ih je iznenadio. Bog se pouzdaje upravo u takve ljude i njima dolazi.
Mi ne želimo našega Gospodina i Kralja ostaviti u štali, zar ne?… Vjerujemo u njegov ponovni dolazak na koncu vremena, u slavi i moći. Na taj nas dolazak želi okićeni bor. Vječno zelen, zimzeleni bor znači: Isus vječno živi! A svijeće, Isusova je moć i slava u vjekove. Jaslice i okićeni bor predočuju nam i drugi Isusov dolazak. 
	To znači: Moramo se brinuti za siromašene i otpisane ako ne želimo zaboraviti Isusov prvi dolazak. Moramo biti gdje nas najviše trebaju. U svim našim naporima i brigama ne smijemo zaboraviti Isusov konačni dolazak u slavi i moći.

VAŽNOST  PRVIH GODINA
(Dva tanjura i pehar vode)

Prvih godina čovjek mora putno ljubavi. (Propovjednik u jedan tanjur ulijeva vodu.) Trebamo ljubav roditelja, rodbine, prijatelja… Ovaj tanjur neka se zove Vlado. Pun je vode jer je Vlado iskusio puno ljubavi. (Propovjednik uzima drugi tanjur). Ovaj tanjur neka bude Ana. Ana je bila loše sreće. Nije okružena ljubavlju. Njezini su se roditelji rastali pa je odgojena u raznim domovima. Stalno je čeznula za ljubavlju, razumijevanjem, nježnošću. Postala je sebična. Želi posjedovati i u tome kao da nalazi svoju sigurnost. Srela je nekog momka i pomislila da je princ iz bajke. Međutim, zajedno nisu bili sretni jer su oboje mislili samo na sebe. A Ana se ponovno našla u začaranom krugu.
Ljubav može pružiti samo onaj tko je primio!
Slično je i s vjerom u Boga. Tko ima sreću da ga roditelji odgajaju u vjeri i zato što vjeruju  u Boga, kad odraste sam će htjeti živjeti u vjeri. Tko to nije doživio u svom domu, cijeli život neće moći istinski primiti Boga. 
Naši su stari znali reći: Kakav otac takav sin, kakva mati takva kći. Na sreću, to uvijek nije tako. Jer imamo svoju volju, možemo se uvijek prikloniti dobru. U tome treba da nam pomognu dobri prijatelji.
Ne zaboravima: kad nas svi izigraju, Bog nam uvijek ostaje vjeran. 

BITI  UPORANJ

Evo uporanj. Nije baš lagan. Čemu služi?… Pomaže li mladoj voćki?… Kada se može maknuti?… Što ako zapuše jak vjetar?
Uporanj i mlado stablo slika su nas ljudi. Mi smo kao stabla. Mladi i djeca su mlada stabla kojima je potreban uporanj. Potrebna je podrška starijeg i iskusnijeg. Mladi kadkad teško pirhvaćaju pomoć starijih, vele: «Želim biti samostalan.»
Ipak, takav uporanj svakome dobro dođe, ponajviše vama djeco (mladi). Da bi rasli uspravno i vi trebate savjete, zapovijedi zabrane, ponekad i čvrstu ruku starijih. Roditelji koji vele: «Čini što te volja!» - zaboravljaju da su vam baš oni potreban uporanj. Misle da ste dovoljno čvrsti, da možete rasti sami. Ali, varaju se i to može vama štetiti. Ako su vaši roditelji ponekad strogi, ne budite žučljivi i očajni. Svakako, dobro je da s njima porazgovarate o onome što vam smeta, ali ne zaboravite: Njihovo je iskustvo veće od vašega, oni vide dalje nego vi. Njihova strogoća nije uvijek samovolja, što često mislite.
Takav uporanj trebamo i za vjeru. Roditelji koji žele prenijeti vjeru, sve njezino bogatstvo i propise, žele nam samo dobro. Kad odrastete uvjerit ćete se u to. Vi čete također biti upornji  drugima, mlađima i slabjima. 
I Crkva je uporanj. Božje zapovijedi također. Trebamo ih se pridržavati. Zapovijedi vode k Bogu i bližnjima. Smetnete li to s uma, zaboravite li izvršavati zapovijedi, postat ćete osobenjaci, otuđeni poput iskrivljena ili čak slomljena stabla. 

JOŠ JEDNA GODINA
(Novi kalendar  - Nova Godina)

U ovom su kalendaru svi ovogodišnji dani. Koliko vremena! Danas je prvi dan – Nova godina.
Što mislite, koji će vam dan u ovoj godini biti najvažniji?… Svakome, vjerojatno, neki drugi dan. Ali nije tako! Najvažniji dan svakome uvijek je danas. Koje ćete vama važne ljude sretati ove godine?… Majku, oca, braću, sestre, rođake, prijatelje… Zapamtite, najvažniji je onaj s kojim se upravo srećete, jer u svakome je Isus Kriste!
Što mislite, što vam je ove godine najpreči posao?… Najvažnije je, naravno, ono što upravo činite!

KRIŠKA ZA KRŠKOM – LIST PO LIST
(Kruh, nož i preklopni kalendar)

Nekoć su u obitelji majka, režući kruh, prvo kruh prekrižile i tiho izmolile: «U ime Oca…» Što mislite, zašto?… Svakako, križanjem kruh nije postao okusnijim. Ali, svaka bi vam od tih domaćica rekla otprilike ovo: «Da, kruh ostaje isti, ne mijenja se, ali ja se mijenjam. Kruh križam jer u njemu vidim Božji dar i znakom križa Bogu zahvaljujem na daru.»
Kao što sada režem kruh na kriške (propovjednik reže kruh) moga ih iz ovoga kalendara trgati list po list. (Propovjednik otkine list iz kalendara). Ali, zar ne bi bilo dobro da i ja uradim ono što je moja majka činila s kruhom!? Svaki dan počnimo u znaku križa. Recimo: «Sve što mislim», i učinimo znak križa palcem na čelu, «sve što radim», prekrižimo se na prsima, «neka je tebi, Gospodine, na hvalu i slavu!»
Sve je božji dar. Ništa ne dolazi samo od sebe, slučajno. Zato Novu godinu počinjemo u znaku križa: «U ime Oca…»

Božićni simboli

Razdoblje između 25. prosinca i 6. siječnja, koje prebrođuje početak nove kalendarske godine, u sebi nosi mnoge tajne poganskih vremena. Napokon će crkvena sinoda u Toursu 567. godine utvrditi  razdoblje od 12 svetih dana. U zapadnoevropskim narodima kulturama i zaključni dan toga razdoblja postat će blagdan Sveta tri kralja. Blagoslov vode i narodni običaji s vodom 6.siječnja podsjećaju pak na dan Isusova krštenja i još ih nalazimo u slavenskim, rumunjskim i orijentalnim područjima.

Još jedna povijesna činjenica sve do današnjih dana odjekuju u tradicijama vezanim za Božićne blagdane. Naime, od karolinških vremena, pa sve do uvođenja gregorijanskoga kalendara u 16.st. u crkvenim je u rokovnicima godina započinjala Božićem.

Ponavljajući Božićne običaje, svake godine iznova potvrđujemo vječni protok vremena trudeći se da u njemu ostavimo svoj trag.

ŽITO
Božićno žito još uvijek sijemo i pripremamo u našim stanovima. Pratimo njegovo klijanje i rast tijekom desetak ili više dana uoči Božića. U krajnjem slučaju, nabavit ćemo ga u cvjećarnici ili na tržnici i njime ipak unijeti dašak obnove života. 
Sijalo se to božićno žito ili božićna pšenica u tanjurić ili pliticu, čašu, šalicu, kutiju, lončić za cvijeće ili u izdubljenu repu. Najranije se to radilo na dan Svete Barbare, 4.prosinca, a najkasnije na dan Svete Lucije, ali i na blagdan Začeća BDM, 8.prosinca, i na Svetog Nikolu, 6. prosinca, ili pak, gotovo iznimno, na Dan svete Katarine, 25.studenog. Djelomično rok sadnje ovisi o mjesnoj zimskoj temperaturi. Pri tom se pšenično zrnje stavi u tanjurić i zalije, no u pojedinim se krajevima za to upotrebljava ječam, raž, zob, kukuruz, pa i grah. Katkada obitelj priprema po dva žita ili čak za svako dijete po jedno.

PANJ – BADNJAK

Muškarci bi, naime, kao i u mnogim drugim mjestima, pripremajući se za Božić, na Badnjak nacijepali drva kako bi ih bilo dovoljno za sve blagdanske dane. Usto bi pred kuću dovukli badnjake, tri velika panja, koje će navečer paliti na ognjištu. U sumrak, kad bi zazvonila Zdravo Marija, i kad se u svakoj kući okupila obitelj, gospodar bi skinuo kapu, izišao pred kuću, uzeo badnjak i, noseći ga ispred sebe ušao.

S badnjaka se uzimao žar kojim su se palile svijeće i vatra na ognjištu.

BREME ŽITNE SLAME

Dok je panj badnjak zbog modernizacije, tj. uvođenja štednjaka, morao uzmaknuti iz tradicijskih običaja i obreda, slama se kao znak Božića mnogo dulje održala.
Kad bi predvečer svi poslovi bili svršeni, gospodar bi otišao po pripremljenu slamu pa bi je na leđima unio u kuću. Od trenutka kad je slama unesena u kuću za obitelj je počinjala proslava Božića. Ulazeći u kuću i unoseći slamu, gospodar bi izrekao pozdravnu formulu, a ukućani bi mu odgovorili. Tada bi djeca položila slamu ispod stola po podu. Malo slame stavili bi na stol i prekrili je stolnjakom. Nakon večere, kad su se smjeli udaljiti od stola, svi bi ukućani posjedali na slamu.
Pučko tumačenje je da se slama prostire zato jer se Isus rodio u štalici na slami. 

BOŽIĆNO ZELENILO I DRVCE

Svakovrsno zelenilo prkosi zimskom umrtvljenju prirode pa su u njemu ljudi vidjeli životnu snagu.

Kao što je tradicionalni Badnjak, odnosno Božić, bio označen panjem badnjakom, slamom i svijećom, tako božićno drvce najizrazitije simbolizira suvremeni Božić, i onaj u selu, i onaj u gradu. Svjetluca to drvce već od početka prosinca iz izloga svakoga dućana stvarajući poseban ugođaj, ali i potičući božićnu potrošnju.
Sve do sedmog desetljeća prošloga stoljeća, običaj kićenja božićnog drvca nije bio poznat u hrvatskim seljačkim sredinama. Međutim kasnijim istraživanjima taj je rok znatno pomaknut, pa se govori o kraju prve polovice 19.st. kada je već mogao postojati takav običaj i u našoj seljačkoj kulturi.

Okićeno božićno drvce bilo je u početku bjelogorično, a nakon pošumljavanja nekih njemačkih područja učestala je upotreba zimzelenog božićnog drvca. U narodnim običajima mnogih europskih naroda, pa tako i hrvatskoga, sve do sadašnjih dana se održalo kićenje bjelogoričnog drveta samo u proljetnim običajima. Postoje podaci o njemačkim plemkinjama koje su, udavši se u različite europske dvorove, onamo prenosile običaj kićenja božićnoga drvca.
Osim božikovine donosi se još i lijepog bršljana. Tko na stropu mjesta za ukras, ili nema tko da ga pravi, ili ne dospije, napravi ga u kojem kutu sobe, gdje je najmanje na putu, a imućnijim i odličnijim kućama postavljaju čitavo božićno drvce na pod sobe ili na stolić, usadivši ga u drveni stalak. Takav način ukrašavanja božićnim drvcem nosi naziv «KRIZBAM». Na nj objese svašta: jabuka, naranča, pozlaćenih oraha i lješnjaka, različite stvarce od sladora i papira, stakla, itd. Urese ga još šarenim lančićima svakojake boje i oblika, lampašićima izrezanim i gotovim kupljenim, zlatnim i srebrnim nitima i koječim drugim, što se u dućanu kupi. Na istaknutim mjestima po granama postavi se tu i tamo koja svjećica, koje se u svečanim trenucima zapale. Pred božićnim drvcem naprave se i jaslice.

JASLICE
Pod božićnim drvcem u suvremenome obiteljskom stanu središnje mjesto često zauzimaju jaslice, likovni prikaz okolnosti Kristova rođenja ili događaji koji prethode tom činu ili ga slijede. U naše dane to je najčešće od papira načinjena biblijska scena. Može se kupiti u trgovini i bez mnogo novca i napora postaviti pod božićno drvce. Te, danas prilično prozaične i komercijalne jaslice imaju, međutim, svoju originalnu povijest. Njihovo prvobitno mjesto je u crkvama. Obično se spominje legenda o svetom Franji Asiškom, koji je 1223. god. u šumi pokraj Greccija uz oltar postavio jaslice sa slamom i doveo magarca i vola.
Povijest jaslica kazuje kako su one pridonosile naučavanju Kristove vjere baš zato što zorno predočuju Kristovo rođenje. Služile su pobožnom promišljanju Isusovog života.

*******
Na Božić se sam Bog pojavio u mjeri čovjeka, primjerio se čovjeku, da se čovjek omjeri Bogom, da mu ponudi svoju beskrajnu mjeru. Blagdan Božića je Isusov rođendan, ali se od tada čovjek rađa na nov način. Po kršćanstvu tj. po krštenju, u svakom čovjeku želi se razviti Krist, točnije: On želi da se svaki čovjek – kako piše sveti Pavao – razraste do pune mjere rasta Kristova. Dakle, u Božiću je utemeljeno čovjekovo dostojanstvo pa papa Leon Veliki sredinom 5.st. poučava kršćane: Upoznaj, o kršćanine, svoje dostojanstvo i pošto si postao dionik božanske naravi, ne vraćaj se u staru kukavnost!
S jedne je strane Božić otkrio da je Bog kršćanstva okrenut prema čovjeku: želi ga, voli ga i ljubi ga. S druge strane daje na znanje da je time što je Sin Božji postao čovjekom, njegovo je učovječenje postalo put našega očovječenja. Tako je u kršćanstvu bogoljublje nerazdvojivo od čovjekoljublja. I ni u jednoj drugoj religiji kao u kršćanstvu ne spajaju se bogoljublje i čovjekoljublje do te mjere da je Isusov učenik Ivan mogao napisati: Tko ne ljubi svoga brata kojeg vidi, Boga kojega ne vidi ne može ljubiti!
U božićnoj polnoćki kršćani obznanjuju pismo apostola Pavla učeniku Titu: Pojavila se- u Isusu Kristu- dobrostivost i čovjekoljublje Spasitelja našega, Boga. Teško da bi suvremeno čovječanstvo bilo bolje od Božića, nikad nije bilo! Od topline Božića griju se kršćani, a i oni koji se njima ne pribrajaju. Prvi Božić, a zatim i svaki koji poslije njega slijedi, ukazuje na Božje čovjekoljublje, ali i hrani ljudsku

BOŽIĆNA  NOĆ NA  KMANU
Igrokaz iz suvremenog  života  mladih – prilagodio don Ivo Zečević
Uloge: Čitač, Ana, Robert, Mama, Otac, Prijatelj 1, Prijatelj 2, Kike (animatorica), Dida (djed)
Čitač: Božićna zvona pjevaju. Prenose veliku vijest Kristova rođenja. Prenose glas mira i utjehe. Božji Sin  
                 silazi na tvrde ljudske putove…      (čuje se glas zvona)
Čitač: Jedna se obitelj s Kmana iz župe Pomoćnice Kršćana  pripremala na svoj način za Božić. Dok su se otac i majka brinuli za što ljepši bor i darove za svoju veliku djecu, kako je oduvijek bio običaj, njihova djeca na svoj način očekuju božićnu noć. Robert i njegova sestra drugačije misle o sreći. Robert susreće neke mladiće koji ga vabe na svoj put kao prijatelji.

Prijatelj 1: Bog, Robi, kamo si pošao?
Robert: Dosadno mi je kod kuće. Sad pred Božić stalno slušam: Robi, učini ovo, učini 
ono! Dobit ćeš dar pod bor! Nisam ja njihov poslušni pas da slušam za 
nagradu, kao da me dresiraju. Dosta je toga! Idem nekamo da se riješim tog 
terora… Uh, uh, užas!
Prijatelj 1: Hajde sa mnom! Tamo te nitko ne kontrolira. Radiš što hoćeš, u discu. Ako ti 
se pije, pij, što hoćeš, ako ti se pleše, pleši kako hoćeš i s kim hoćeš. Hoćeš 
li curu, imaš kakvu hoćeš. Danas biraš jednu, sutra drugu. Da vidiš, kakve 
promjene! Uživaj!
Prijatelj 2: Daj, pođi s nama. Neće te nitko pojesti. Da vidiš kako je. Ako ti se ne sviđa, 
ne moraš. 
Robert: Imate pravo. Mi mladi moramo ići naprijed i tražiti novo i bolje, pusti stare!
Prijetelj 1: Eto vidiš, kako si ti pametan i napredan. Tako treba! Otrgni se već jednom od 
svoje obitelji. Nije to jedina kuća na svijetu!
Prijatelj 2: Ono uhodano u kući sve smrdi po naftalinu. Moraš tražiti novo!
Robert: Pravo kažete. Moram već danas napraviti oštar rez, da za Badnjak ne bude previše buke 
i protivljenja. Jednom se mora početi živjeti slobodno!
Prijatelj 1: I uživati sam. Što ti tu trebaju starci?
Prijatelj 2: Evo, mi danas idemo u disco. Barem se malo opustim i potrošim višak energije. 
Robert:  Dobro. Večeras idem s vama. Ma što bilo u kući. Gdje se nađemo?
Prijatelj 1: Kod kioska, ispred paprirnice  “Adria”,  može?
Robert: Dogovoreno. Bog, Adio!  ….. (prijatelji P1 i P2 odlaze, dolazi sestra Ana)…
Ana: Robi, zar se ti s takvim družiš? U našoj školi svi znaju da su to loši dečki, od rane 
mladosti. Ne uče, ne rade, ali puše i piju. Mislim da njihovi roditelji mole 
Boga da ih se riješe. Ali neće. Taj nikad neće raditi ni ženiti se. Ovako mu je lakše, dok ga roditelji hrane i oblače. Ničiji savjet ne trebaju, jer oni najbolje znaju. Znaju gdje je najbolji disco u gradu. Tamo se zadužuju, a onda varaju da bi vratili dug. S takvima se družiš?
Robert: Daj već jednom ušuti. Ti uvijek sve znaš kao i mama. Dosta mi je tvojih propovijedi. 
Pusti me!
Ana: Kako te mogu pustiti? Brat si mi i nije mi svejedno kako će ti biti. Brate, želim da 
budeš sretan u životu… Ako si u krizi, zašto ne tražiš pomoć na pravom mjestu? 
Izbjegavaš crkvu i susrete mladih, bježiš od dobrih prijatelja. Više se ne javljaš ni   
župniku don Anti, našem mladomisniku don Mldenu, don Boži niti dom Nikoli, ne  
odlaziš u Centar i  oratorij, totalno si ih sve zaboravio. 
Znam, rijetki su dobri prijatelji, ali ipak ih se nađe. Druži se s dobrima, a ne s 
ološem! 
Robert: Ti si stvarno luda. Zar misliš da ću po tvom receptu naći sreću? Želim naći novi 
put do sreće! Pusti me već jednom! …. (odlazi)….

PISMO MAJCI

Jedna je starica, pred sam Božić, od svoga sina dobila ovo pismo:
“Draga mama!
Konačno sam se ponadao da ćeš božićne blagdane sprovesti kod nas. Ali, nismo još dovršili kuću, kako smo nakanili. Sve je nečisto, razbacano, nedogotovljeno i skučeno. Nažalost, nemamo te  gdje smjestiti. Slijedeće godine – obećavam – svakako ćeš doći k nama. Želimo ti sretan Božić i Novu Godinu! Tvoji…”

Slijeće godine sin je napisao ovo:
«Draga mama!
I ovo božićevanje s tobom moram odgoditi. Dolazi nam poslovni prijatelj iz inozemstva s velikom obitelji. Shvaćaš – bit će ih puna kuća. Znam da me razumiješ. Ti si nas uvijek razumijela. Bio ti sretan Božić! Tvoji...

Treće godine u pismu je stajalo ovo:
«Draga mama!
Zaista nemamo sreće! Otišlo nam je grijanje. Baš u najgore vrijeme. Ne znamo kada ćemo ga popraviti. Ne možemo te primiti na ovu hladnoću. Još bi nam se prehladila. Znaš i sama kakvi su liječnici za Božić i Novu Godinu. Moram ti, eto, božićne čestitke poslati poštom. Do skorog viđenja! Tvoji...»

Posljednje pismo – za koga znamo – sadržalo je ovo:
 «Draga mama!
prvi put ne mogu doma dočekati Božić. Liječnici su mi – radi moje potpune iscrpljenosti – hitno propisali zimske kupke u toplicama. Putujem ovih dana. Nećemo se vidjeti ni ovoga Božića. Vrlo mi je žao, ali što si mogu pomoći? Svako dobro i sretan ti Božić! Tvoj...»

Što mislite, kakvo će pismo ova majka – ako je Bog poživi – dobiti od svoga sina ovoga Božića?!

Kršćani su svjedoci svjetla u polutami ovoga svijeta. To može i treba biti svatko od nas. Kad smo svjedoci Krista? Kad smo svjetlo? 
Kad pokazujemo put u život?

•	Kad svoju vjeru živimo molitvom i sakramentima (svake nedjelje sv. misa, jutarnja i večernja molitva neizostavna, redovito pohađanje sakramenata).

•	Kad se kao kršćani angažariamo da u ovom svijetu bude više dobra, ljubavi, prihvaćanja i razumijevanja. 

•	Kad njegujemo mir u sebi, s Bogom i s ljudima u obitelji, u razredu i u susjedstvu.

•	Kad sebe dobro upoznamo te radimo na tome da usvojimo što više kreposti, a iskorijenjujemo mane.

•	Kad učinimo nešto za one koji su u potrebi: milostinjom, uslugom, lijepom riječju, posluhom, susretljivišću.

Pred trećom svijećom

Sjvedoci Kristovi

Stupite svjedoci obećanja davnih
i recite: tko je taj što ima doći, 
od otaca čekan i proroka slavnih.
Marija je Djeva pošla k badnjoj noći.

Svako neka kaže što u srcu nosi,
više od svih znanja, jače od svih moći
Mesiju nam nebo sa visina rosi
Poručite sima: Mesija će doći!

Božić – podstanar sivjeta

•	Oduvijek su se ljudi željeli susresti s Bogom i zato su tražili najprikladnije mjesto. U početku su to bile planine ili velika brda. Tako je Mojsije susreo Boga na Sinaj. Ilijai, starozavjenom proroku, bog s očitova na brdu Karmel.  Isus se pred učenicima preobrazo na gori Tabor. Božji narod se susretao s Bogom na Sionu.
•	S razvojem kulture i civilizacije pojavili su se hramovi kao mjesto Božje prisutnosti. Takva Božja prebivališta bila su posebno svečana, raskošna, u zlato kovane građevine sa žrvenicima. I danas su to spomenici kultrure i svjedoci vjere prošlih generacija.
•	Ipak Bogu je najdraže približiti se ljudima u ljudskom liku. Mi kršćani znamo da je Bog, kad je btio doći na zemlju, izabro upravo ljuski lik, da se u ženi začeo i iz nje rodio, postavši običan čovjek premada je utjelovljeni Bog. Božić jest blagdan Božjeg utjelovljenja među nama ljudima. Jednostvno rečeno: Bog se nastanio u čovjeku.
•	Pazimo, da nam se ne dogodi ono što se dogodilo pobožnom čovjeku – da prođemo pored jaslica misleći da je mali Isus obično ljudsko dijete. ne, vjera nam kaže da je to dijete Sin Božji, Bog koji je došao borqaviti mežu nama. Uskoro će nas u Betlehemskom djetetu posjetiti Bog. Otvorimo mu širom vrata svoga srca. kako? Učinimo nešto lijepo i korisno za siromašne, napuštene, prognane, izbjegle. On će to uzreti kao da samo njemu učinili. Tada će svratiti i u naš dom, i u ono srce koje bude prosstrto slamom poniznosti i toplinom bratske ljubavi.

Recitacija pred četvrtom svijećom

Dva dolaska Kristova

Va dolaska Kristova, zemlji oba draga,
vjera naša pjesmom naviješta i slavi;
u prvom je bila tvoja ljubav blaga, 
i drugi nek bude u znaku ljubavi.

U prvom je Dijete krilo slavu Boga, 
a drugi će k Bogu privesti sve ljude.
O, da svatko sretne Suca milosnoga 
i da susret svima na spasenje bude.

ZIMKE RUŽE

Jedna legenda priča o tome kako je zvijezda obasjavala put betlehemski pastirima i mudracima s Istoka. Ona također priča kako je svako mjeto do kojega su doprle njezine zrake Bog posuo ružama velikih bijelih cvjetova i tamnozelenih listova. – Zimske ruže! One kazuju put onima koji traže Krista. I za zimskih dana sjaje u snijegu koji prekriva šume.

DAROVI

Jedna legenda priča: Neki je seljak, noseći na ramenima punu vreću pšenice, susreo dragoga Boga.
-	Daruj mi jedno zrno pšenice – zamoli ga Bog. 
Seljak skine vreću, potraži najsitnije zrno pšenice i dadne ga dragome Bogu.  Bog ga stavi na svoj dlan, duhnu u nj, pretvori ga u zlato i vrati seljaku. I rasrdi se seljak što Bogu nije darivao cijelu vreću pšenice.

ISKUSTVO TIŠINE

Nekom samotnom monahu jednoga dana dođoše ljudi i upitaju ga:
-	Koji smiso vidiš u tom samotnom životu tišine? Monah je upravo vadio vodu iz dubokog zdenca. Okrenu se posjetiteljima i reče:
-	Dođite i pogledajte u zdencac! Ljudi priđoše zdencu i pogledaju u nj. 
-	Ne vidi se ništa. Monah ušuti, pa im nakon nekoliko časaka opet reče: 
-	Pogledajte sada u zdenac! Što vidite? Ljudi ponovno pogledaju.
-	Da, vidimo sebe! – rekoše. Na to će monah:
-	Dok sam vadio vodu iz zdenca uznemirio sam je. Sada se ponovno smirila. Prvi puta niste vidjeli ništa. A sada vidite sebe.   Iskustvo tišine promatranje je samoga sebe!

VRIJEME ZA RAZMIŠLJANJE

U dnevoj Kini – kažu – neki seljak uzgajao je rižu na polu ponad sutjeske. Svakog je dana više puta silazio u sutjesku po vodu da bi natopio svoje polje. Onda su u Kinu došli Europljani. Učili su ljude da si olakšaju svoj dotada mučan posao. Tako rekoše tom seljaku kako bi mogao crpkom crpsti vodu iz sutjeske. Čemu tolika muka? 
Seljak im uljudno odvrati:
-	Ne budem li više nosio vodu iz sustjeske, izgubit ću vrijeme – vrijeme za razmišljanje.

BOŽIĆNI  DNEVNIK

Monika ide u osmi razred. Svoje božićevanje ovako je opisala:

23. prosinca
Još nikad nismo imali tako veliki bižićni bor. Raste u vrtu pred kućom. Jučer smo ga bogato okitili. Ne pamtim kada smo na bor objesili toliko električnih žaruljica. Svijetle da je milina gledati! Lani nam je ponestalo žice, pa nam je  bilo neugodno pred susjedima. Svi susjedi ukrašavaju svoje borove pred kućom. mama ne voli Božić. Mora pozvati dvije starije tetke koje ne trpi. Meni su drage, jer mi uvijek nešto darivaju.

24. prosinca

Danas je jedini dan u godoini kada idemo u crkvu. Mama ide samostoga da je susjedi ne bi ogovarali. Nadam se da ću dobiti puno darova. Tetke su željele da prvo pjevamo božićne pjesme. Mi nismo htjeli. Na TV je igrao film koji tata nikako nije želio propustiti. A onda je počelo: tata mi je darivao kazetofon, tetke su me obradovale pravom malom pećicom na kojoj mogu kuhati, a od mame samo dobila torbicu za kozmetiku i spavaćicu. Ja bih više voljela diskete. Stoga je mama obećala da će mi nakon Božića kupiti koju. Dobola sam i novaca. 
Na kraju je ošla božićn aguska. Osalu večer, do iza ponoći, proveli smo gledajući TV.

27. prosinca
Jutros je tata raskitio bor pred kućom. Mama i tata već su se poriječkali zbog toga. Poslie podne tetke su otputovale. Moji su konačno odmahnuli. Stolnjak koji su nam darivali mama je nekamo spremila. Veli da je suviše šaren.
ja se nekako glupo osjećam. Tjednima sam se radovala Božiću, a sada je ostala samo neka čudna praznina. Razočarana sam. Ostaju mi samo darovi.
To mi je premalo. zar se Božić ne slavi zato što se Isus rodio? O tome se u našoj kući uopće ne govori. Važni su okićeni bor, darovi i guska. Tata i mama ne vjeruju u Boga.  Smiju li onda uopće slaviti Božić?

KAKO SU VOL I MAGARAC DOSPJELI U BETLEHEMSKU ŠTALICU

	Dok su još Marija i Josip bili na putu u Betlehem, jedan je anđeo krišom okupio sve životinje. Htio je odabrati koje će Svetoj Obitelji pomagati u štali. Lav se, dakako, javio rvi:
-	Samo je jedan kralj dostojan služiti Gospodru svijeta! – riknuo je. – Raskomadat ću svakoga tko se približi tom Djetetu!
-	- Suviše si jarostan – reče mu anđeo. Druga se prišuljala lisica. Nevino se ulagivala: 
-	Ja ću se za njih dobro brinuti. Božanskom Djetetu donosit ću najslađeg meda, a Rodilji svakoga jutra po jednu kokoš.
-	Ti si prenapasna  - reče joj anđeo. Potom se došepuri paun. Raširivši svoj kićeni rep stao se kočeperiti:ž
-	Ja ću u priprostoj ovčjoj štali biti najljepši ukras. Takvoga ni Salomon nije imao u svome hramu!
-	Suviše si tašt – odvrati anđeo Zatim su se izredale sve životinje i hvalile se svojim znanjem i umijećem. Ali strogi anđeo nije bio ni s jednom zadovoljan. Već se odlučio vratiti na nebo neobavljena posla – kad li  - na polju opazi vola i osla. Služili su seljaku. Pozove i njih, pa ih upita:
-	Kakvu uslugu mi možete ponuditi?
-	Nikakvu – reče magarac i žalosno poklopi oči ušima. 
-	Ništa nosmo naučili. Jedino što znamao jest poniznost i strpljivost. Sve drugo samo nam je donosilo vevolju! Vol, tek da se oglasi, nevoljko muknu:
-	Možda bismo ipak mogli tjerati muhe svojim repovima!
-	Takve tražim! – reče anđeo i poved ih u betlehemsku štalicu.

Moj  dar  za
CARITAS
-	za potrebitije od mene...
-	kršćanski vid solidrnosti… 

Za svećenička i salezijanska z v a n j a